"Det var en gång en orm som endast färdades i en riktning."
"Alltid framåt - aldrig bakåt."
"Tills den en dag råkade på en demon."
"Demonen drev ormen till vansinne och fick den att äta sin svans."
"Ormen var blind."
"Men det fanns siare som kände till ormens sanna väg."
"Så de skapade ett vapen som kunde förgöra demonen."
Tick-tack... ögonen...
Vänster, höger... Som pendeln på ett golvur.
Jennifer! Var har du varit?
Cole! Jennifer... Håll dig vaken.
- Ms Goines. Vad har hänt? - Allt var här inne.
Nu är allt där inne.
Jag sa ju det, Utteröga. Om du ger mig gult...
...så kan jag måla hela världen!
Herregud...
Vad fan är det? Nåt sorts primärmeddelande?
Primärerna kunde säga det de ville. Det här är inget meddelande.
De har gett oss ett sista mysterium att lösa.
Deacons?
Jag saknar honom.
Det gör jag med.
Jag har tvättat såren men de kommer att svida. Jag kan inte göra mer.
Du är en bra läkare, Cassie.
Symbolerna.
Vad betyder de? Vad letar vi efter?
Mitten.
54 unika symboler utan uppenbar ordning.
De är inte ens i räta linjer och verkar helt sakna logik.
Alldeles för många för att vara siffror eller bokstäver.
Det verkar inte finnas nåt mönster. Det är helt slumpartat.
Vi tittar på dem från fel vinkel.
- Börja i mitten. - Det är en spiral.
Det är pusselbitar som passar ihop.
Tio makrosymboler som representerar 0 till 9.
Utlagda i en logaritmisk spiral.
Det är ett program för en tidsmaskin.
Det verkar finnas två symboler som upprepas i grupper om fyra.
- Datum. Vilka siffror är bekanta? - 19 och 20.
1900-talet och 2000-talet.
Med fyra siffror kan jag avkoda resten.
Primärerna byggde en maskin åt dig.
Det här kanske avslöjar vart den skulle ha skickat dig.
ÅR 2009
Klä på dig. Vi måste vidare och hitta tillbaka till min mamma.
Vi kan åka till Raritan. Katarina och Elliot känner dig.
- Marion... - Jag heter Emma.
Marion är ett namn jag hittade på.
Ett jag valde åt mig själv.
- Det första valet jag nånsin gjorde. - Du kan välja att hjälpa oss.
Du stoppar inte nåt som inte börjar. Varken du, Katarina eller James Cole.
Din son.
Det börjar och slutar med henne men i mitten finns du och han.
- Omöjligt. Jag har inte fött barn. - Du kommer att göra det.
Jag kom för att hitta dig och ta reda på hur James mamma kunde legenden.
- Vad betyder den? - Jag vet inte.
Jag skrev den inte.
Vem gjorde det?
Din mamma.
Du ska inte förstöra världen, Marion. Du ska hjälpa oss att rädda den.
- Tänk om Katarina inte tror oss. - Jag är deras dotter.
- DNA. - Ja, vi kan bevisa det.
Jag ska bli mamma.
De har hittat oss.
Håll i dig!
I primärernas kod fann vi dussintals av våra tidskoordinater.
2013 och 2015 i Philadelphia. 1987 i Tokyo.
1944, 1975, 1491 och så vidare.
- Alla år ni har besökt. - Förutom ett.
Koordinater som inte matchar några vi har i systemet.
Den 3 april 2018. New York, JFK-flygplatsen.
Det är två dagar före.
Smittan.
Vårt första uppdrag.
Vi kan döda Olivia genom att förstöra vapnet som skapade henne.
Smittan upptäcktes över hela världen. Argentina, London, Prag, New York.
- Den 5 och 6 april. - Varför två dagar före?
Inkubationstiden är 48 timmar då viruset kan spridas.
Inom 36 timmar insåg världen att allt var över.
JFK är den mest välbefolkade flygplatsen i Nordamerika.
Den här tidpunkten och den här platsen...
...är när de spred smittan.
Initiera splittringssekvensen.
Polisman skadad!
Vi har en vapenman i Terminal 1. Polisman skadad!
Cole! Viruset!
Bakom dig!
Vi måste starta om!
Det är definitivt M510.
- Vi visste inte hur det spreds. - Om de bara hade ett enda prov.
Då är det så här man maximerar spridningen.
Förvandla oskyldiga människor till resande tidsbomber.
Ska vi resa tillbaka och hindra den långe mannen att sprida det?
Eller stjäla det från honom innan han kan göra det?
Gissa var det har förvarats.
ÅR 2018
När Jennifer försvann gick de under och labbutrustningen såldes.
Sånt händer när man lovar att skapa en genmanipulerad enhörning.
Smittan. En till Markridge-byggnad. Det känns för enkelt.
- Nåt är fel. - Kom.
- Känns det bekant? - Nattrummet.
- Vad fan är det där? - Ursprunget.
I köttresterna finns ett flera hundra år gammalt virus.
Det är nåt med ögonen...
Jag tror att det är vi.
Är strömmen på?
Kylrummet.
- Provröret från flygplatsen. - Då behöver vi bara förstöra det.
Jag vill inte råka släppa ut det på hotellet.
Virus tar lång tid på sig att dö. Vi brände det förra gången -
- men för att slippa elda upp hotellet så kan vi dränka det.
Hannah?
Du har varit här i nio år. Varför letade du inte upp oss?
Och riskera att störa kausaliteten och råka få nåt ogjort?
- Jag kunde inte, så jag väntade. - Vad har hänt?
Vi måste sticka!
Kom!
Hallå! Hjälp!
Hon är skadad! Hallå?
Skickade Jones dig att hitta min mamma?
Vad har hänt? Vad har ni varit med om?
Vi krockade med bilen och nån sköt mot oss.
Det är ingen fara.
Marion var namnet hon valde.
Innan det var hon Emma och kom från Titan.
Hon föddes med ett enda syfte.
Att färdigställa Titan så att de kunde initiera en sista sekvens.
Nåt min pappa kallade för Hartle-Hawkings tillstånd.
Rum utan tid. Deras röda skog.
Titan ska skapa en paradox av själva tiden.
Överlappande ögonblick som aldrig går att få ogjorda.
Det skulle påverka varje timme, minut och sekund samtidigt.
Varje dag som nånsin har funnits. Det blir världens sista dag.
- Ms Goines? - Domedagsalarmet väckte mig.
Tidsstrålningen från Titan har aldrig förut skådats och är förbluffande.
Min mor sa att tidsresorna var både orsaken och verkan av allt det här.
Det spelar ingen roll längre. Vi har viruset.
Primärerna skickade oss hit för att förstöra det.
När Olivia slår på vapnet skapas den röda skogen.
Hon existerar utanför kausaliteten.
Att förstöra smittan stoppar henne inte.
Men det tar ifrån oss det enda vapnet vi har att använda mot henne.
Tidsresorna.
Primärerna skickade oss inte för att stoppa smittan.
De skickade oss för att sprida den.
Nej, nej...!
Uppdraget har varit att rädda sju miljarder människor - inte döda dem.
Du kan inte kräva det här av mig. Varför?
Antingen dör sju miljarder i dag...
...eller så dör alla för evigt.
James Cole.
Hur kan de känna honom?
Den enda av betydelse är James Cole!
Varför?!
Du ska inte vara här. Du har ett uppdrag att slutföra.
James och Cassandra stal viruset samma dag det skulle släppas ut.
De har brutit ett till kretslopp.
James Cole förblir på nåt sätt ett hot mot vår perfekta värld.
I dag avslutar jag hans kretslopp.
Jag ser till att smittan sprids på det sätt det alltid var menat.
Vittnet har talat.
Mödrar dör för sina barn. Din dog när hon skyddade dig.
- Hurdan var hon? - Vilse, tror jag.
Hon sa att hon kände sig fångad mellan två världar.
Den hon uppfostrades i och den värld hon lärde känna.
Hon växte upp utan sin mamma och kände aldrig sin pappa.
Hon insåg inte hur mycket det formade henne förrän hon gav bort dig.
Så hon gav sig av?
Lämnade mig hos min pappa med en sketen berättelse.
Nej, berättelsen är inte slut än.
Vi måste gå.
Åk hem.
- Vart skickade du dem? - Vi fann koordinater i din kod.
Hundratals av våra tidsresor och bland dem ursprunget för smittan.
Inte ens för en knäppgök går det ihop.
Varför så många datum? Man slår inte in en nål i en höstack.
- Primärerna byggde ju en tidsmaskin. - Som man når med en tidsmaskin.
Det kanske inte handlar om maskinen utan om dess funktion.
Det kanske inte var...
Det kanske aldrig var menat att...
Cole.
En gång slöt vi ett löfte med de här människorna.
Tänk på vad du sa till mig innan vi ens hade träffats.
- Ibland händer hemskheter... - ...så att stordåd kan ske därefter.
Efter allt som hänt...
...så var det hela tiden vi.
Ingen fara, Jonesy. Ingen fara.
Jag måste få avsluta det här. Jag måste.
Det kommer du att göra. Jag finns här.
Jag knuffar dig tills klockorna stannar och vägen tar slut.
Jag försökte skriva in varenda koordinat och varje datum -
- men det är bara en enda röra.
Ett vapen som kan förgöra demonen.
Hur lyckas man med det?
Loopar och virrvarr av tid.
Att stoppa nåt som aldrig startade och avsluta nåt som aldrig började.
Då måste man bryta sönder dem och räta ut dem.
Kör en simulation. Primärernas kod mot vår nuvarande tidsström.
Här är en simulation på vår nuvarande tidsström.
När vi initierar primärernas kodsekvens...
Ormen är fri! Den färdas bara i en riktning igen.
Looparna har brutits och raderats.
Julian... Visa mig tidsresekoordinaterna igen.
Du hade rätt. Datumen representerar inte alla våra tidsresor.
Nej, bara mr Coles.
Det är alla hans tidsresor och varje gång han har påverkat tidsströmmen.
Det är hela hans liv.
Det handlade aldrig om tidsresor.
Låt mig göra det.
Ska man förstöra en djinn så kan den inte raderas ur ett enda ögonblick.
Den måste avlägsnas från alla ögonblick.
Primärerna byggde en maskin...
...för att radera James Cole.
Cole kan inte vara en djinn. Du sa att den skapades av tidsresor.
- Coles pappa var ingen tidsresenär. - Hans mamma Marion.
Hannah...
Nej!
Det gör inget.
Det här var mitt val.
Det var allt jag kunde göra.
Att vara här och att skydda dig en sista gång.
Mödrar dör för sina barn. Din dog för att skydda dig.
- Hon lämnade mig. - Nej.
Berättelsen är inte slut än.
Jag önskade dig aldrig det här.
Hannah...
Innan dagen är över så tror jag att du ska förstå...
...att utan tidens vilja och bojor...
...så väntar livet efter detta i den röda skogen.
Där man aldrig behöver välja...
...mellan de man älskar.
Så orättvist.
Men tiden är grym.
Jag har sett mina nära och kära dö. Besegrade av tiden.
I slutändan förlorar alla.
Men du kan fortfarande vinna om du väljer att göra det.
Farväl, Cassandra.
Kära James.
Jag vet inte om du nånsin hittar det här.
Om det kommer en tidpunkt då du får veta sanningen.
En dag kanske jag får chansen att själv berätta för dig.
Hur du än får höra berättelsen så kan du vara säker på en sak.
Det var, och är, en kärlekshistoria.
Hjälp mig att sätta henne i bilen.
När jag träffade din pappa så visade han sitt mod.
Han satte allt på spel utan att be om nåt i gengäld.
Han kämpade för att rädda livet på en främling.
Han påminde om dig och mannen du med tiden blev.
Om för ett ögonblick framtiden har lärt mig nåt-
-så är det friden i ett enklare liv.
Att jaga och fiska.
Tysta stunder långt bort från omvärlden.
Han levde som jag växte upp.
Jag kände din pappa innan jag visste hans namn.
BETALNINGSPÅMINNELSE MATTHEW COLE
Hon överlevde inte. Jag är ledsen.
Hon ropade efter dig. Marion, eller hur?
Jag heter Matthew.
Varför jag stannade?
För att skydda honom om de skulle dyka upp?
Eller var det för mammas prat om kausalitet och eventualiteter?
Jag hade äntligen hittat nåt som kändes som mitt öde.
Varje dag övervägde jag att ge mig av.
Och varje dag gav han mig en anledning att stanna.
Lär mig.
- Hon är allt bra envis. - Hon?
En sån här bil ser till att man kommer fram -
- håller en på vägen, men sparkar tillbaka om man lägger i fel växel.
Det är definitivt en kvinna. Jag får bara inte igång henne.
Pappa sa: "Alla stora framsteg grundas på misslyckanden."
Jag gillar det. Som att säga: "Man misslyckas bara om man ger upp."
Håll den på plats så kommer jag åt.
Han var snäll och ärlig. Han fick mig att skratta.
Vi skulle aldrig bli gamla ihop men jag älskade honom ändå.
Tidlöst och utan tvekan.
Jag ville att det skulle bestå men visste att jag inte kunde stanna.
För honom. För dig.
För alla vi har kvar att rädda.
Jag sa att det var en kärlekshistoria och det är det.
Inte bara mellan en man och en kvinna.
Utan mellan en far och en son.
Det här brevet blir min sista berättelse till dig.
Den första du får lära dig.
Tack, James. Du räddade livet på mig när jag var ett litet barn.
Du räddade min själ när du föddes.
I mitt liv var jag stolt över att vara en dotter...
...men allra stoltast över att vara din mamma.
ÅR 2017
Vi var tvungna att berätta. Det borde få vara ditt val.
I många år var jag helt själv men jag var aldrig ensam.
Jag såg dig sitta i parken en dag.
Du tittade ner på den lyckligaste flickan i världen.
Sättet du såg på mig...
Samma sätt som du ser på mig nu.
Jag undrade hur man nånsin kunde älska nån så mycket.
Sen fick jag se dig.
Jag var där när du förlorade din pappa.
Och jag var där när du hittade din bror.
Och jag tänker vara där i slutet. På flygplatsen.
Jag orkar inte ta farväl...
...för när vi gör det...
...så kommer den här stunden mellan oss tre...
...att vara över.
Så kanske... en minut till?
Det finns fortfarande tid.
Jag är demonen.
AVSLUTNING FÖLJER
Text: Magnus Öberg www.sdimedia.com